SUSI SABA
Meil armsad jänkud, kuked ka ning lambad, põrsad, sead.
Ja kanake ja pardike, nad silmale on head.
Kus on nad siis, me armsaimad? - Ei näe me kedagi.
Ja terve nädal pole me ju söönud midagi.
Me näljas, tühja kõhtu nii ei keegi sinna läe.
Ja kas siis tõesti kedagi me oma teel ei näe?
Pikali!
See on minu oma. - Mis on sinu oma?
Hobune.
Ammust aega pole hobust maitsta saanud.
Olgu siis nii. Minule jääb see, mis on saanis.
Mis seal saanis on? - Ilmselt hein või põhk. Igatahes on vaja seda kontrollida.
Vaata ette, sõber, petad nii mind kui ennast!
Sa ju tunned mind!
Sellest rebasest saab krae.
Naisuke! Tule õue ja vaata!
Kala toidulauale, rebane kraeks.
Kus on kala? Kus on krae?
Petsid mind, sõid minu kala ära.
Kuidas siis sinu kala? Need ma püüdsin.
Kus kohast? - Jõest.
Millega? - Sabaga.
Irvitad minu üle? - Vastupidi, kui tahad, õpetan sind?
Kas minu saba sobib?
Pole midagi, kõlbab küll.
Mine, vennake, jõele, lase saba jääauku, kala hakkab ise külge.
Mida kauem istun, seda rohkem püüan, kui ma kaua püüan, rohkem on mul süüa.
Kui kalu rohkem söön, siis magan terve öö, kui magan terve öö, mu tervis õitsma lööb.
Ja kõiki võida ma, ja kõiki võidan ma.
Ma olen kavalpea, ma elust kõike tean, kui nutikas sul pea, su elu lõbus, hea.
Las jääaugus meil istub vaene sell. On aeg, et sõber hunt ei oleks nõnda loll.
Rebane kraeks!
On aeg olla tark. On aeg olla tark.
On aeg
olla tark.
Mida kauem istun, seda rohkem püüan, kui ma kaua püüan, rohkem on mul süüa.
Kus on kala?
Kus on krae?
Hunt!
Inimesed, appi!
Ma olen kavalpea, ma elust kõike tean, kui nutikas sul pea, su elu lõbus, hea.
Nii, rebase roju, jäta oma eluga hüvasti! - Miks? - Minu peksasaamise est.
Nagu mina oleksin sind peksnud? - Sina mu jõele saatsid ja ma jäin sabast ilma.
Sabast? - Jah, sabast.
Aga tead, millest mina ilma jäin? - Millest siis?
Ajust. - Ajust?
Mind niimoodi peksti, nii peksti, et kõik lendas peast välja.
Tähendab, et nüüd oled sa täiesti arutu? - Arutu jah.
On vist päris raske olla ilma ajuta?
Ise näed, vaevalt koperdan.
Las ma kannan sind. - Kanna jah, hundike.
Hundi elu ilus on, panin otse ajama. Pole saba, mis sest on! Kuid proovi olla ajuta!
Peakene, peakene, tarkust täis see pea on, aga targa peaga sul elukene hea on.
Minul kõik mis vaja käes, saba ilma veata. Hästi sul et elu läeks, ei saa targa peata!
Peakene, peakene, tarkust täis see pea on, aga targa peaga sul elukene hea on.
Aga targa peaga sul elukene hea on, kõike saada ilma peal lihtne kavalpeal on.
Kas kalad ikka hakkasid saba külge?
Ja kuidas veel hakkasid, välja tõmmatagi ei jõudnud.
Nii mu saba sinna jäigi.
Kahjuks.
Peakene, peakene! - Tarkust täis see pea on, aga targa peaga sul elukene hea on.
Aga targa peaga sul elukene hea on, kõike saada ilma peal lihtne kavalpeal on.
Jutustas Pastella